Full resolution (JPEG) - On this page / på denna sida - Sjätte kapitlet
<< prev. page << föreg. sida << >> nästa sida >> next page >>
Below is the raw OCR text
from the above scanned image.
Do you see an error? Proofread the page now!
Här nedan syns maskintolkade texten från faksimilbilden ovan.
Ser du något fel? Korrekturläs sidan nu!
This page has never been proofread. / Denna sida har aldrig korrekturlästs.
När Hängöra och jag gingo ut åt nordost för att
äta av morötterna, vilka just nu voro som bäst, var
han ovanligt rädd av sig. Han nöjde sig hellre med
att äta vad andra hade lämnat kvar — stora, sega
rötter eller små stackare — än lian vågade sig litet
längre bort där ingen hade varit förut. Då jag gick
dit, grälade han duktigt på mig. Han lät mig förstå
att från det hållet hotade någon förskräcklig fa ra, men
vari denna förskräckliga fara bestod, det förmådde
han icke uttrycka.
Jag njöt på detta sätt månget godt mål, medan
han förgäves grälade och försökte hålla mig tillbaka.
Jag kunde inte förstå vad han menade. Jag var
ytterligt vaksam, men jag kunde icke se till någon fara.
Jag beräknade alltid avståndet mellan mig och
närmaste träd, och jag visste att denna tillflykt skulle
jag med säkerhet kunna uppnå före den brungule eller
före gamle Sabeltand, om någon av dem plötsligt skulle
visa sig.
Sent en eftermiddag blev det stor uppståndelse i
byn. Hela sällskapet var uteslutande upptaget av
en känsla, och denna känsla var fruktan.
Klippbranten vimlade av grupper som alla pekade och tittade
bortåt nordost. Jag visste icke vad det var, men jag
klättrade hela vägen ända upp till min egen säkra lilla
håla, innan jag vände inig om för att se.
På andra sidan 0111 floden, bortåt nordost, såg jag
nu för första gången mysteriet röken. Det var det
största djur jag någonsin hade sett. Jag trodde att
det vär en jätteorm som reste sig rakt upp i luften,
stack in sitt huvud bland träden och slingrade av och
an. Och ändå trodde jag mig av de övrigas beteende
54
<< prev. page << föreg. sida << >> nästa sida >> next page >>