ANXIZKNINGAZ.

Sit 56. Var inte Kohr- dottern redan mohr 1 vaggan? Denna lyckliga bärmuing af originalets ordlek tillhör herr Scheuts.
Sid. 59. En gris som gapar, D. v. s. en stekt gris på bordet Andra tro, att här menas en gris som gnälieL Originalets ord äro: i. gqpiag pi,.

Sid. 61. Din själ, men icke din skosula, Jude, m.
m.	Shylock hvässer sin kult emot skosulan. Orlginaleta lek med orda ao<d och soul har hur icke kunnat återgifvas.
Sid. Så. Vi bedja ju om miskund. Detta äremaliusion på Fader TIL
Sid. 69. Två faddrar skall du fl. Två bidrar var det vanliga antalet När Graslano hakar Shylock ytterligare tio bidrar, d. v. 5. toif, så syftsrhanpåjuryn,somborde döma honom fl döde.

Sit 72. Steg Troilus m. m. Jmfr Troilus och Ores sida.

—	Xedea föryngrade med sina troilkonster sin gamla hr Ason.

Sid. 74. Hur sött månskenet slumrar der på kullen! Detta ställe är veridskunnigt för sin skönhet Det torde icke hÉller undgå läsare, att hela denna seen emeDan Lorenso och Jessika är ett mästerstycke.

Sid. 75. Den man, som ej inom sig har musik, m.
m.	Oanunärkt bör ej lemnas att detta sköna loftal öfver musIken väckt mycken förargelse hos en och annan af de äldre engelska kommentatorerna. Steev ens anför sona motgift ett breZ som lord Chesterfield skrlfvit fl sin son, sona vistades 1 Venedig. Chesterfield räknar musiken fl ‘Vw iUiöer.ijileasrea» och tillåter väl sin sonat höra den, men förbjuder honom strängt att PI något sitt <Sf deltaga i »pipiag’ eller ‘$dvllimu.”

Sid. 77. 0, att han vore klippt och skuren, han! Originalet har: W”osld ii. oere geit, etc.

Sockerbagarpoesi på karameller. Originalet har etlsrs poetry igen a bm<fe. PI Shakapeare’s

tid

tid brukade nemligen knifsniiederna etsa in Éteviser på sina arbeten. Ofversättaren har i likhet mcd herr S ch c utz något moderniserat dctta ställe.

Köpmannen i Venedig är ett af Shak~peare’s populäraste skädespel och dessutom för doll svenska allmänheten så bekant genom hr Scheutz’ öfvcrsättning, att man icke ansett nödigt att vidlöftigare kommentera dess många och stora skönheter. Att Shylock är en af Shakspcare’s mästerligast tecknade karakterer torde icke undgå läsaren; icke heller att både Antonios svårmodiga lynne och Jessikas älskvärdhet på ett betydelsefullt sätt ingå i det hela och bidraga till dess harmoni.

Ofversättaren ser nu med glädje ett företag fullborcladt som upptagit nära elfva år af hans kraftigaste arbets-ålder, så vidt ~om trägna ernbetsgöromål det tillåtit. Om Shakspeare, införlifyad med svenskt språk och svensk vitterhet, kan bidraga till upplifvande och stärkande af den svenska allmänhetens sinne för det ädla och sköna, samt främja ut-bildandet af en i vårt land nyböijad dramatisk konst, så är öfversättaren belönad för sina verkligen stora ansträngningar. Då öfyersättaren nämner att i flera af dessa skådespel en~kiIda verser finnas, som kostat honom många timmars begrundande, innan de blifvit nedskrifna, sä säger han en sak som icke ~ka1I betviflas af någon, som sy~se1sa.tt sig med ett Iikartadt arbete. För att göra öfver~ättningen så jeinn ~om möjligt, samt för att låta densamma till godo komma, livad han under arbetets fortgång lärt, företog han ~ig dessutom att, sedan ungefär aderton skådc~peI voro öfversatta, helt och hållet gdiomse och omarbeta de åtta tidigast till tolkning företagna: Hamlet, IRoni co, Konung Johan, Stormen, Midsornmarnattsärömmcn Henrik den fjerde, i. 2. och 1-lenrik den femte.

Det har under lida arbetet varit öfyersättarens ögonmärke, icke allenast att åteigifva urskriftcns anda och mening, utan äfvcn att efterbilda dess cgendonilighct i stil och vändningar, naturligtvis med ~amvetsgrannt bevarande af svenska ~pråket~ art och lynne. Detta säger han icke för att berömnia

sig

sig af sina goda ahngter, mer eller mindre lyckade, utan hst mer för att försvara sig inför mången, som ännu torde stöta sig vid ett och annat starkt uttryck. Den som känner Shakspeare vet, att denna skald stundom 1 sin högtidligare stamning går fl öfrerdrift 1 uttryck, stundom i sin muntrare fl grofhet. Men det är just detta, som, samtaget med hans underbara diktareförmåga både 1 det starka och det Dulva, både i det kyska och det öfverdådiga, gör honom fl William Shakapeare och ingen annan. Skulle ölversättaren halva försökt att undanhålla läsaren Shakapeare’s kraft-uttryck, så skulle han halva begått samma fl som en målare, den der ville eftermåla en Eubeas, men trodde sig, för anständighetons skull, nödsakad att förse den store färg-konstnärens nakenheter med fibörliga klädespiagg. Det skulle väl halva varit mililigt att 1 ett eller annat skådespel, enstaka betraktadt, eller enkom till uppförande ämnadt, ute-sluta några för vår tids smak stötande Sen; men 1 en öfversittning al alla skådesbelen skulle det hela depå halva förlorat och tolkningens jemuhet varit omPilig att bibehålla. Den odödellge Talatsif, »Sir John för hela Europa,» hade helt och hållet gått förlorad 1 närvarande ölversittning, om man från början och alltigenom låtit skrämma sig al smärre betänkligheter. ölversittaren ville, att älven den, som icke kan läsa Shakspeare på gmundapråket, måtte kunna göra sig ett någorlunda klart begrepp om egenhetemna hos en skald. som måhända är mer egen och ursprunglig, än någon anna i veriden.

1 versen har öfversättaren tyvärr icke kunnat begagna alla de friheter, — Shakspeare tillåtit sig 1 sin, och genom hvllka hans versbyggnad blir så cändligen rIk och omvexlanda. Allmänheten, alldeles ovan vid dylika frIheter 1 den jambiska versen, skulle måhända icke med nog lätthet halva tlllegnat sig Innehållet, om den först nödgats väaija sig vid förmen. ölverhufrud taget har ölversittaren sökt återgilva rad med rad, 1 synnerhet 1 de skådespel, der sådant, till följe al tankarnas uppställnIng 1 motsatser, varit mera nödvändigt Men på många Sen har detta varit omöjligt, emedan de svenska orden äro mångstalvigare, än de engelska. Det tunn nemligen 1 Shakspeare icke så sällan lera verser efter kvarandra, som nästan helt och hållet bestå al enstafriga ord,

hvilkas

hvilkas motsvaraade svenuka tro td, tre- oSt någon gång till och med fyr-utafriga. fl eLdarna Sie. itjelper icke aD-tId det svenska upiLketu kivuftia korthet i satufogningen; man miate bryta af versen oKet göra tvA verser af en, kr11-ket torde vara tID~tflgt, så framt inge. förulappning 1 ujeffia meningen deraf blifre en följd..

Genast vid arbetets början ftttade Ofreralttaren det beslut att lemim de af andra förut frersatta skldespdeu till sist, JL det att Shakupare SMock nått. finnas tbDhtmadIg It svea ska, Efta om Ofvnéltearea skulle hafta gEt bort~ Innan ha hunnit ligga mista binda vid sitt arbete. Ram mAde dock mat göra ett undantag för Richard den andre, noGa» detta ukMesrl skUle hagA 1 följde af le historiska. Mmi vid tolkningem af Richard dem andre hauLg ha Etui svårIgheten af att ånyo öfverul*ta land som förut nr vii öfroruatt. Helt och hållet förbise sina fflrqångaw% hvaxka kunde eller borde ha.. Han beslöt sIg dedhre till att be-gagn dem, rna med allt större aktuamhet $ sitt eget Mil-givande 1 amma mia som det förut öfreruatta skLdespelet var vill tolkalt Öfreallt der föregbgsre.s uttryck ftflt Inutlimde med öfverulttareuu eget mitt at uppfttta och Att-gifta urskxttten, hUks barn alltid först tog 1 b.traktaads, Ht han ulm föueglngares ord vara helt och hållS oftladnde, Detta var S myett nMvhdigar sona frmadskapa sneDa det eguimka och det svenska språket Er iL stor, att ritt många mURen 1 Bbakspear. finnas, dem man knappast kam öfrerullta pL mer En St via, — — nemnliga vill gifta a troget af bild både af meingen och siRi.. Endast PL sLiana stilla, der Otrerulttarem amtingem frodde sig bön begagna eua ana» lis-art, eRt der IS första och vanligen Ilfilgaste Intrycket af skaMemas ord var ett anat, lm det som tyskt. hafra leO föregångare., lemnade ha. deaes uttryok ur sigte oeh begagnade sina egna. Ett målat StS sIt förta var Ingainda det beqvlLmasbe, om beqflanlighet kan komma 1 fråga vid ett arbetet mm allt mer och mer utihEMor tilaniodet. &utsokulngar p~ öfrnnIttare.s handskrift utvlua, att ett och anat af le förut Ofrorsatta skldespeiea kostat mer tid la andra la, förut Sfreruatta, yji hvilkau tolhing ha. icke haft es dubbel graanlagenhet att följs Ra påmint. ulg stUdie med taskuamhe% att barn genom Geijer., Thomauders .0
Boheuts’

S cheutz’ tolkningar gjorde sin första bekantskap med Shakspeare, samt att Lnndblad, Lears öfversättare, var hans första lärare i de lefvande språken.

Någon viss text har öfversättaren icke obetingadt följt. Men han har haft tillgång till nästan alla de äldre engelska uttolkarena, och till en och annan af de nyare, samt nr deras förråd af de äldsta upplagornas läs-arter valt dem, som han l)å hvaije ställe ansett riktigast. Ofversättaaen beklagar att han icke varit i tillfälle att begagna mycket af de npplysningar, som kommit i dagen genom det Shakspenr’ska sällskapets försorg, samt att han först emot sintet af sitt arbete gjort bekantskap med Charles Knights förträffliga upplaga. Men han har med de ringare medel, som stått honom till bnds, gjort hvad han förmått, samt ofta fått trygga sig till den kännedom af Shakspeare’s skrifart, som han under ett flerårigt och kärleksfullt stndinm af författaren kunnat förvärfva sig. Utan tvifvel återstår ännn mycket att lära om och af Sbakspeare, icke allenast i vår tid, utan äfven i kommande tider; men tillgången på hjelpmedel må vara större eller mindre - - den enskilde arbetaren, som, nu eller i en framtid, strä.fvar för att utsprida kännedom om ett af alla tiders största snillen, kan dock icke erbjuda mer, än sin bästa tid och sina bästa krafter.

1 denna öfvcrsättning är dct af många konstdomare för oäkta ansedda skådespelet Perieles, prins af Tyrus, icke upptaget. Ofversättaren är visserligen icke af den mening, att P en cl es röjer mindre spår af stor diktareförmåga, än t. cx. Titus Andronicus; men han anser dock dess rättaplats vara bland de öfriga skådespelen (Ärden of Feversham, Thomas lord Cromwell, King Edward III, The merry devil qf Edmonton, m. fl.), hvilka likaledes göra anspråk på att vara författade af Shakspcare, men icke npptagas i de vanliga upplagorna af skaldens dramatiska arbeten.

Lund d. 6 Maj 1851.

Första bandet.

Andra bandet.

Tredje bandet.

Fjerde bandet.

Femte bandet.

Sjette bandet.

Sjunde bandet.

Åttonde bandet.
En midsommarnattsdröm.
Coriolanus.
Hamlet, prins af Danniark.

Mycket väsen för ingenting.
Två nugherrar frän Verona.
Konnng Johan.

Konung Richard den andre.
Konung Henrik den fjerde. Förra delen.
Konung Henrik den fjerde. Sednare delen.

Konung Henrik den femte.
Konung Hcnrik den sjette. Första delen.
Konung Henrik den sjette. Andra delen.

Konung Henrik den sjette. Tredje delen.
Konung Richard den tredje.
Konung Henrik den åttonde.

Cyinbeline.
Kärt besvär förgäfves.
Som ni behagar.

Timon af Athen.
Så tnktas en argbigga.
Trettondagsafton.

Titus Androniens.

Troilus och Cressida.

En vintersaga.

Nionde bandet.

Tionde bandet.

Elfte bandet.

Tolfte bandet.
Förvillelser.
Lika för lika.
Macbeth.

När slutet är godt, är allting godt.
Romeo och Julia.
Othello, Mohren i Venedig.

Konung Lear.
Muntra fruarna i Windsor.
Stormen.

Julius Cmsar.
Antonius och Cleopatra.
Köpmannen i Venedig.