Full resolution (JPEG) - On this page / på denna sida - J. Anker-Larsen: Et Fjog
<< prev. page << föreg. sida << >> nästa sida >> next page >>
Below is the raw OCR text
from the above scanned image.
Do you see an error? Proofread the page now!
Här nedan syns maskintolkade texten från faksimilbilden ovan.
Ser du något fel? Korrekturläs sidan nu!
This page has never been proofread. / Denna sida har aldrig korrekturlästs.
542
Et Fjog
Da Kisten nogle Dage efter kom, gik Johannes og Karlen ud
for at „lægge Rasmus i".
„Bare Hunden taaler, at vi rører ham!" sagde Karlen.
„Glams", kaldte Johannes.
Den laa stille.
„Glams, kom saada, komseda, Glamseben!"
Den ikke saa meget som logrede.
Han ståk Haanden ind til den.
Karlen trak sig noget tilbage.
„Se dig for, at den ikke bider!" sagde han.
Men Johannes trak Haanden til sig og saa’ med fugtige Øjne
paa ham:
„Nej, han bider itte, hverken mig eller nogen andre. Han er
gaaet med Rasmus! Han er helt stiv og kold."
Han gik hen til Døren og saa ud i Luften, hvor de faldende
Blade sejlede sagte ned mod Jorden, det ene efter det andet, og
hvor Vinterkulden ligesom laa i Kim.
Der stod han en Stund, og sagde saa halvt til Karlen, halvt
hen i Vejret for sig selv:
„Ok, Herregud, hvad er vi Mennesker! — Her har vi gaaet
og grinet af Rasmus og kaldt ham en Stakkel hele hans Liv og
tænkt, at ingen kunde bryde sig om ham. — Og saa dør hans
Hund af Sorg over ham! — Det er der ingen af vos andre med
de kloge, oplyste Hoveder, der naar. — Kloge! Ok Gud, hvad er
vi i Guds Haand mere som de Blade, der falder her i Gaarden!
Vi burde altid tænke paa, at kun hvad Han selv gør er velgjort.
— Lad vos saa faa ham i Kisten!" —
J. Anker Larsen
<< prev. page << föreg. sida << >> nästa sida >> next page >>