Full resolution (JPEG) - On this page / på denna sida - Minnet av en barndomsvän
<< prev. page << föreg. sida << >> nästa sida >> next page >>
Below is the raw OCR text
from the above scanned image.
Do you see an error? Proofread the page now!
Här nedan syns maskintolkade texten från faksimilbilden ovan.
Ser du något fel? Korrekturläs sidan nu!
This page has been proofread at least once.
(diff)
(history)
Denna sida har korrekturlästs minst en gång.
(skillnad)
(historik)
Berling trots detta minus — bristen på humor.
Gustav Fröding — han, mina damer och herrar,
han har humor. På hans luta fattas inga strängar.
Han förstår en god historia och förstör den icke.
Hans leende åt sig själv och åt världsbyggnaden
är ett palats med granitgrund under. Jag hälsar
Gustav Fröding just nu. Kommer du ihåg då vi
läste Benvenuto Cellinis memoarer tillsammans?
Heidenstam började läsa Goethes översättning och
Acke och Eva och min fru hörde på. Och när
vi gingo genom skogen efteråt på kvällen och
lyssnade på havet. Allt var mörkviolett och våra
själar voro rentvättade. Vi menade bara väl med
all vår tillvaro och du hade nyss skrivit om
gudarnas dans och om deras vita skäggs gungning!
Jag talade nyss om skalder med fantasi. Just
nu minns jag en småländsk yngling som hade
sagan medfödd och kunde berätta. Men han dog
vid unga år. Jag tror att vår herre misslyckades
i sitt skapararbete med den pojken.
Han var son till en brutal, rödhårig och
rödskäggig, religiös lanthandlande. Modern var en
liten mörk människa med de vackraste ögon jag
sett — svarta djup med en mild stjärna på
bottnen och ett mjukt hår, som låg som en
smekning kring pannan.
Jag minns särskilt en dag, då jag och
pojken — han hade fräknar och sin fars röda hår —
plockade hallon tillsammans på en fälla. Långa
magra tallar susade och huggormarna väste mellan
rullstensblocken. Vi plockade bär högst på en ås
och solen stekte. Runt omkring låg milsvid skog
<< prev. page << föreg. sida << >> nästa sida >> next page >>